AZ ÉLET IGÉJE	2017. május

„Én veletek vagyok mindennap, a világ végéig.” (Mt 28,20)

Evangéliumának végén Máté elbeszéli Jézus földi életének utolsó eseményeit. Ő föltámadt, és beteljesítette küldetését: meghirdette Isten újjáteremtő szeretetét minden teremtmény iránt, és megnyitotta a testvériségre vezető utat az emberiség történelmében. Máté számára Jézus a „velünk az Isten”, az Emmánuel, akit a próféták megjövendöltek, és akire Izrael népe várt.

Jézus mielőtt visszatér az Atyához, összegyűjti tanítványait, akiknek közelebbről is feltárta küldetését, és rájuk bízza, hogy vigyék tovább művét.  
Merész vállalkozás ez, de Jézus  bíztatja őket: nem hagyja őket magukra,  sőt megígéri, hogy velük marad minden nap, támogatja, elkíséri és bátorítja őket „a világ végezetéig”. 
Segítségével tanúságot tesznek majd a vele való találkozásról, igéjéről, befogadó és irgalmas szeretetéről mindenki iránt, hogy mások is sokan találkozhassanak vele és együtt alkossák Isten új népét a szeretet parancsa alapján.
Mondhatjuk, hogy Isten örömére van, hogy velem, veled, velünk lehet minden nap a világ végezetéig, saját személyes életünk és az egész emberiség történelmének végéig. Vajon ez valóban így van? Valóban találkozhatunk vele?
Igen, „Ő ott van minden sarkon, mellettünk jár. Elrejtőzik a szegényekben, a lenézettekben, a kicsikben, a betegekben, a tanácstalanokban és azokban, akik nem élhetnek szabadon. Ott van abban, aki csúnya, és aki kitaszított… Azt mondta: » … éhes voltam, és ennem adtatok…« Tanuljuk meg fölfedezni őt ott, ahol van.”
Jelen van igéjében, amelyet ha gyakorlatra váltunk, megújítja a létünket, jelen van a föld minden pontján az Eukarisztiában, és működik a lelkipásztorokon keresztül is, akik a népét szolgálják. Jelen van, amikor egyetértésre tudunk jutni egymás között, így hatékonyabb az imádságunk, amellyel az Atyához fordulunk, és fényt kapunk  mindennapi választásainkhoz.
 „Én veletek vagyok minden nap a világ végezetéig”: mekkora reményt kelt ez az ígéret Arra bátorít, hogy keressük meg őt utunkon. Tárjuk ki a szívünket és a karunkat, legyünk készen a befogadásra és az osztozásra egyénileg, és együtt is: mint családi vagy egyházi közösség, munkahelyi vagy baráti társaság, civil- vagy vallási szervezet. Így Jézussal találkozhatunk, öröm és fény tölt el, amely az Ő jelenlétét jelzi.      
Ha minden reggel arra gondolunk: „ Szeretném ma fölfedezni, hol akar találkozni velem Isten!” , akkor mi is olyan örömet tapasztalunk majd, mint amiről a következő történet szól.
 „Férjem édesanyja egészen a féltékenységig ragaszkodott a fiához. Egy évvel ezelőtt daganatot állapítottak meg nála. Kezeléseket kapott és ápolásra volt szüksége, amelyet  a lánya nem tudott vállalni. Ebben az időszakban vettem részt a Máriapolin, ahol megismertem a Szeretet-Istent, és ez megváltoztatta az életemet. Megtérésem első következménye az volt, hogy az összes félelmemet legyőzve magunkhoz vettük az anyósomat. Új fény árasztotta el a szívemet, és ezért anyósomat is új szemmel láttam. Most már tudtam, hogy Jézust ápolom és gondozom benne. Ő pedig legnagyobb meglepetésemre viszonozta ezt, minden kis gesztusra nagy szeretettel válaszolt.
Sok áldozatot kért tőlünk ez az időszak, és amikor az anyósom megnyugodva átment az égbe, mindannyiunk szívében béke volt.
Azokban a napokban vettem észre, hogy gyermeket várok, akire kilenc éve vágytunk! Ez a gyermek számunkra Isten szeretetének kézzelfogható jele.” 

„Én veletek vagyok mindennap, a világ végéig.” (Mt 28,20)

Evangéliumának végén Máté elbeszéli Jézus földi életének utolsó eseményeit, hogy  feltámadt, és beteljesítette küldetését. Meghirdette Isten újjáteremtő szeretetét minden teremtmény iránt, és megnyitotta a testvériségre vezető utat az emberiség történelmében. Máté számára Jézus a „velünk az Isten”, az Emmánuel, akit a próféták megjövendöltek, és akire Izrael népe várt.

Jézus mielőtt visszatér az Atyához, összegyűjti tanítványait, akiknek közelebbről is feltárta küldetését, és rájuk bízta, hogy vigyék tovább művét.  
Merész vállalkozás ez, de Jézus  bíztatja az apostolokat: nem fordul el tőlük,  sőt megígéri, hogy velük marad minden nap, támogatja, elkíséri és bátorítja őket „a világ végezetéig”. 
Segítségével tanúságot tesznek majd a vele való találkozásról, igéjéről, befogadó és irgalmas szeretetéről mindenki iránt, hogy  sokan találkozhassanak vele és együtt alkossák Isten új népét a szeretet parancsa alapján.
Mondhatjuk,  Isten örömére van, hogy velem, veled, velünk lehet minden nap a világ végezetéig, saját személyes életünk és az egész emberiség történelmének végéig. Vajon ez valóban így van? Valóban találkozhatunk vele?
Igen, „Ő ott van minden sarkon, mellettünk jár. Elrejtőzik a szegényekben, a lenézettekben, a kicsikben, a betegekben, a tanácstalanokban és azokban, akik nem élhetnek szabadon. Ott van abban, aki csúnya, és aki kitaszított… Azt mondta: » … éhes voltam, és ennem adtatok…« Tanuljuk meg fölfedezni őt ott, ahol van.”
Jelen van igéjében, amelyet ha gyakorlatra váltunk, megújítja a létünket, jelen van a föld minden pontján az Eukarisztiában, és működik a lelkipásztorokon keresztül is, akik a népet szolgálják. Jelen van, amikor egyetértésre tudunk jutni egymás között, így hatékonyabb az imádságunk, amellyel az Atyához fordulunk, és fényt kapunk  mindennapi döntéseinkhez.
 „Én veletek vagyok minden nap a világ végezetéig”: mekkora reményt kelt ez az ígéret. Arra bátorít, hogy keressük meg őt utunkon. Tárjuk ki a szívünket és a karunkat, legyünk készen a befogadásra és az osztozásra egyénileg, és együtt is, mint családi vagy egyházi közösség, munkahelyi vagy baráti társaság, civil- vagy vallási szervezet. Így Jézussal találkozhatunk, öröm és fény tölt el, amely az Ő jelenlétét jelzi.      
Ha minden reggel arra gondolunk: „ Szeretném ma fölfedezni, hol akar találkozni velem Isten!” , akkor mi is olyan örömet tapasztalunk majd, mint amiről a következő történet szól.
 „Férjem édesanyja egészen a féltékenységig ragaszkodott a fiához. Egy évvel ezelőtt daganatot állapítottak meg nála. Kezeléseket kapott és ápolásra volt szüksége, amelyet   lánya nem tudott vállalni. Ebben az időszakban vettem részt a máriapolin, ahol megismertem a Szeretet-Istent, és ez megváltoztatta az életemet. Megtérésem első következménye az volt, hogy  összes félelmemet legyőzve magunkhoz vettük  anyósomat. Új fény árasztotta el a szívemet, és ezért őt is új szemmel láttam. Most már tudtam, hogy Jézust ápolom és gondozom benne. Ő pedig legnagyobb meglepetésemre viszonozta ezt, minden kis gesztusra nagy szeretettel válaszolt.
Sok áldozatot kért tőlünk ez az időszak, és amikor  anyósom megnyugodva elköltözött az égbe, mindannyiunk szívében béke volt.
Azokban a napokban vettem észre, hogy gyermeket várok, akire kilenc éve vágytunk! Ez a gyermek számunkra Isten szeretetének kézzelfogható jele volt.” 
									
Letizia Magri