Az Élet Igéje, 2013. június

 „De ha jót cselekesztek és ugyanakkor türelmesen szenvedtek, ez értékes Isten előtt."
(1Pét 2,20)

Amikor Péter apostol arról beszél a közösségeknek, hogy hogyan lehet konkrétan megélni az  evangélium igazi lelkületét, különös módon odafigyel a közösség minden egyes tagjának életkörülményeire, életállapotára.
Itt éppen azokhoz a rabszolgákhoz szól, akik  megtértek, s akiknek – mint ahogy az akkori társadalomban élő minden rabszolgának – teljesen igazságtalanul sok meg nem értést és bántalmazást kellett elszenvedniük. Tágabb értelemben e szavak minden olyan emberre vonatkoznak, aki  valamikor és valahol meg nem értéseket és igazságtalanságokat kénytelen elviselni felebarátai részéről, legyenek azok felettesei vagy vele egyenrangúak.

„De ha jót cselekesztek és ugyanakkor türelmesen szenvedtek, ez értékes Isten előtt."

Az apostol azt kéri ezektől az emberektől, hogy ne az ösztönösen fakadó viselkedéssel válaszoljanak ezekben a helyzetekben, hanem a Jézus által tanúsított magatartás szerint cselekedjenek. Ő arra buzdít, hogy szeretettel  válaszoljanak, kegyelmet, azaz Isten által  megengedett lehetőséget látva a nehézségekben és meg  nem értésekben, hogy  bizonyságot tegyenek az igazi keresztény lelkületről. Ily módon, a szeretet által Krisztushoz tudják majd elvezetni azt is, aki meg nem értést tanúsít velük szemben.

„De ha jót cselekesztek és ugyanakkor türelmesen szenvedtek, ez értékes Isten előtt."

Vannak néhányan, akik ezekből vagy ezekhez  hasonló szavakból kiindulva azzal vádolják a kereszténységet, hogy a minden körülmények közötti megbocsátás hirdetésével elaltatja az emberek lelkiismeretét, és nem ösztönzi őket eléggé  az igazságtalanságok elleni harcra.
Ez azonban nem így van. Jézus nem azért kéri tőlünk, hogy szeressük azokat is, akik nem értenek meg  vagy bántanak bennünket, mert  érzéketlenné akar tenni az igazságtalanságokkal szemben, sőt! Azért kéri ezt, mert meg akar tanítani bennünket  egy valóban igaz társadalom építésére. Ez úgy lehetséges, ha az igazi szeretet lelkét visszük mindenhová  azáltal, hogy mi kezdünk el elsőként szeretni.

 „De ha jót cselekesztek és ugyanakkor türelmesen szenvedtek, ez értékes Isten előtt."

Akkor hát hogyan éljük az e havi Igét?
Ma is sokféle módon megnyilvánulhat, hogy nem  értenek meg, hogy bántanak bennünket: Kezdve a  tapintatlanságtól és udvariatlanságtól egészen a rosszakaratú ítélkezésig, hálátlanságig, sértésekig, az igazi és súlyos igazságtalanságokig menően.
Nos, minden ilyen alkalommal is arról a szeretetről kell tanúságot tennünk, amit Jézus hozott a  földre, mely mindenkire vonatkozik, azokra is, akik bántanak minket.
Ez az Ige arra akarja felhívni a figyelmünket, hogy  az igazság és a jog törvényes védelme mellett soha ne  felejtsük el, hogy keresztényként elsődleges kötelességünk, hogy szeressük a másik  embert, hogy azt az új, megértő, szívélyes és  irgalommal teli magatartást tanúsítsuk iránta, mellyel Jézus fordult felénk. Így, még ha védjük is igazunkat, nem fog megromlani a kapcsolatunk, és soha  sem fogunk a neheztelés vagy a bosszúállás kísértésébe  esni.
Ha így teszünk, Jézus szeretetének eszközeiként  mi is Istenhez tudjuk majd vezetni testvérünket.

Chiara  Lubich