Az Élet Igéje 2009. július

„Adjátok el, amitek van, adjátok oda a rászorulóknak. Készítsetek magatoknak kimeríthetetlen erszényt, elfogyhatatlan kincset a mennyben, ahol nem fér hozzá tolvaj, és nem rágja szét a moly.” (Lk 12,33) 

Talán fiatal vagy, és teljes, radikális, eszményi életre vágysz? Figyelj Jézusra! A világon senki sem kíván tőled olyan sokat, mint ő. Lehetőséget ad, hogy bebizonyítsd hitedet, nagylelkűségedet, hősiességedet.
Talán érett felnőtt vagy, és komoly, elkötelezett életre, ugyanakkor biztos megélhetésre is törekszel? Vagy idősebb korban vagy már, és olyasvalakire akarsz ráhagyatkozni, aki nem csap be? Arra vágysz, hogy emésztő gondok nélkül élhess hátralévő éveidben? Jézus szavai neked is szólnak!
A hegyi beszéd végén mondta Jézus ezeket a bíztató szavakat. Arra hív, hogy ne aggodalmaskodj, vajon lesz-e ennivalód és lesz-e ruhád, mint ahogy az ég madarai és a mezők liliomai sem aggódnak, pedig nem vetnek és nem is fonnak.
Száműznöd kell hát szívedből az összes aggodalmat a földi javak miatt, hiszen az Atya jobban szeret, mint a madarakat és a virágokat, ő maga gondoskodik rólad.
Ezért mondja:

„Adjátok el, amitek van, adjátok oda a rászorulóknak. Készítsetek magatoknak kimeríthetetlen erszényt, elfogyhatatlan kincset a mennyben, ahol nem fér hozzá tolvaj, és nem rágja szét a moly.”

Az evangélium teljes egészében és minden egyes igéjében is mindent kér: mindazt, amik vagyunk, és amink van.
Isten nem kért ennyit Krisztus eljövetele előtt. Az Ószövetség Isten áldásának tekintette a földi gazdagságot. Csak azért kívánta, hogy a tehetősek adjanak a szükséget szenvedőknek, hogy az alamizsnával elnyerjék a Mindenható jóindulatát.
Később a zsidó vallásban általánosabbá vált a túlvilági jutalom gondolata. Az egyik király így válaszolt azoknak, akik őt vagyona eltékozlásával vádolták: „Őseim kincseket gyűjtöttek az evilági, földi életre, én viszont odaátra gyűjtöm a kincseket.” […]
Nos, Jézus szavainak újdonsága éppen abban áll, hogy ő teljes odaadást kíván, mindent kér. Azt akarja, hogy gondtalan gyermek légy, aki nem aggódik földi dolgok miatt, olyan gyermek, akinek ő az egyedüli támasza.
Jézus tudja, hogy a gazdagság hatalmas akadály számodra, mert betölti a szívedet, holott ő minden helyet magának akar.
Így hangzik tehát a buzdítás:

„Adjátok el, amitek van, adjátok oda a rászorulóknak. Készítsetek magatoknak kimeríthetetlen erszényt, elfogyhatatlan kincset a mennyben, ahol nem fér hozzá tolvaj, és nem rágja szét a moly.”

Ha ténylegesen nem ajánlhatod fel anyagi javaidat, mert kötve vagy másokhoz, vagy társadalmi helyzeted arra kötelez, hogy teremts hozzá méltó körülményeket, akkor természetesen lelkileg kell elszakadnod, és úgy kell tekintened a vagyonra, mintha egyszerű kezelője lennél csak. Így amikor a javaiddal kapcsolatos ügyeket intézed, szereted a többieket, mivel értük teszed. Tehát olyan kincset gyűjtesz, amelyet a moly nem rág szét, és a tolvaj nem visz el.
De biztos vagy abban, hogy mindent meg kell tartanod? Figyelj Isten bensődben szóló hangjára, hallgass rá, ha nem tudsz dönteni! Meglátod, mennyi fölösleges dolgot találsz. Ne tartsd meg! Add oda, add oda annak, akinek nincs! Váltsd tettekre Jézus szavait: „Adjátok el, amitek van, adjátok oda…” Így töltöd meg a kimeríthetetlen erszényt.
Természetesen, ha a világban élünk, törődnünk kell a pénzzel és a földi javakkal. Isten azt akarja, hogy foglalkozz velük, nem pedig azt, hogy lefoglaljanak. Csak annyira legyen gondod, amennyi a körülményeid szabta élethez elengedhetetlen. Azon felül:

„Adjátok el, amitek van, adjátok oda a rászorulóknak. Készítsetek magatoknak kimeríthetetlen erszényt, elfogyhatatlan kincset a mennyben, ahol nem fér hozzá tolvaj, és nem rágja szét a moly.”

VI. Pál pápa valóban szegény volt. Tanúsítja az is, ahogy a temetéséről rendelkezett: azt akarta, hogy szegényes koporsóba és a puszta földbe helyezzék.
Nem sokkal halála előtt így szólt a testvéréhez: „Már jó ideje kész a bőröndöm erre a nehéz útra.”
Igen, neked is ezt kell tenned, be kell csomagolnod.
Jézus korában talán erszénynek, vagy tarisznyának hívták volna ezt a poggyászt. Készítsd napról-napra! Töltsd meg, amennyire csak tudod, mindazzal, ami hasznos lehet a többieknek! Igazán csak az a tiéd, amit odaadsz. Gondolj bele, mennyi éhező van a világon, mennyi szenvedés, mennyi ínség…
Csomagold mellé minden cselekedetedet, amit szeretetből tettél, és minden munkádat, amit felebarátaid javára végeztél!
Tégy mindent Jézusnak! Mondd szívből: „Neked, Jézus!” Cselekedj jól, tökéletesen! Hiszen a mennynek készül, és megmarad az örökkévalóságban.

Chiara Lubich