Az Élet Igéje 2009. május

„Legyetek egymásnak szolgálatára aszerint, hogy ki-ki milyen lelki ajándékot kapott” (1Pét 4,10) 

Egy születése óta vak leány, Edit, társaival együtt a vakok intézetében él, ahol a káplán nem tud misét mondani, mióta a lába megbénult. Emiatt az Oltáriszentséget is el akarták vinni az intézet kápolnájából. Edit kérvényt intézett a püspökhöz, hogy nagy sötétségükben hagyják meg nekik ezt az egyetlen fényt. Kérését teljesítették, sőt engedélyt kapott arra is, hogy ő áldoztathassa a társait és a papot.
Edit szeretett volna mások hasznára lenni. Az egyik rádióadó többórás műsort bocsátott rendelkezésére. Edit ezt arra használta fel, hogy másoknak is juttasson abból, ami benne a legértékesebb: tanácsokat, mély gondolatokat, erkölcsi útmutatást ad, hogy saját élete tapasztalataival, sorsának példájával bátorítsa a szenvedőket. Sok mindent elmondhatnék még róla, a vak lányról, akit azonban a szenvedés megvilágosított.
Sok más példát is sorolhatnék! A jó jelen van, de nem hangoskodik. Edit keresztény életet él, tudja, hogy mindannyian részesültünk Isten ajándékaiban, és ő ezeket mások javára használja fel.
Igen, mert az „ajándék”, vagy görög szóval „karizma”, nemcsak azokat a kegyelmi ajándékokat jelenti, amelyekkel Isten az egyház vezetésére kijelölt embereket elhalmozza. Karizmának nevezzük azokat a rendkívüli ajándékokat is, amelyekben Isten néhány kiválasztott hívőt részesít a közösség javára, amikor egy-egy rendkívüli helyzetben, vagy nagy veszély esetén úgy ítéli, hogy az egyházi intézmények nem elegendőek az egyház fennmaradásához. Ilyen különleges adottság lehet a bölcsesség, a tudomány, a csodatévő erő, a nyelveken szólás, egy új lelkiség elindítása az egyházban, és sok más hasonló adomány.
Ajándékon vagy karizmán azonban nemcsak ezt értjük. Vannak jóval egyszerűbb kegyelmek is. Sok ember rendelkezik ilyen egyszerűbb kegyelemmel, amelynek gyümölcseit jótetteikből láthatjuk. Így működik a Szentlélek.
Ajándéknak vagy karizmának nevezhetjük a természetes tehetséget is. Mindannyian kaptunk talentumokat. Te is!
Vajon hogyan használhatod fel? Úgy, hogy gyümölcsözteted őket! Hiszen nemcsak magadnak kaptad, hanem mindenki javára.

„Legyetek egymásnak szolgálatára aszerint, hogy ki-ki milyen lelki ajándékot kapott”

Az ajándékok végtelenül különbözőek lehetnek.
Mindenkinek megvan a sajátja, ezért a közösségben is sajátos szerepet tölthet be.
De mondd csak, te hogy állsz ezzel? Diplomát szereztél? Eszedbe jutott-e már, hogy heti néhány órát szentelhetnél esetleg arra, hogy tanítsd azt, aki tudatlan, vagy akinek nem áll módjában tanulni?
Különösen nagylelkű vagy? Nem gondoltál arra, hogy mozgósítsd a jó szándékú embereket a szegények és kitaszítottak megsegítésére, hogy sokak szívében újraéledhessen az emberi méltóság érzése?
[…]
Különleges képességed van arra, hogy gondozz és vigasztalj másokat? Vagy háztartást vezess, főzz, vagy akár pár méter anyagból ruhát varrj? Vagy jó a kézügyességed? Nézz körül, és keresd meg, kinek van szüksége rád!
Fájdalommal látom egyesek igyekezetét, hogy megkeressék és tanítsák azokat, akik nem tudják, hogyan töltsék el a szabad idejüket.
Nekünk, keresztényeknek addig nem lehet szabad időnk, amíg egyetlen beteg, egyetlen éhező, egyetlen rab, egyetlen tudatlan, egyetlen kétkedő, szomorú, kábítószeres, […] egyetlen árva vagy özvegy is lesz a földön…
Talán nem nagyszerű ajándék az imádság, amit bármikor használhatsz, hogy Istenhez fordulj, aki mindenütt jelen van?
[…]

„Legyetek egymásnak szolgálatára aszerint, hogy ki-ki milyen lelki ajándékot kapott”

Képzeld el, milyen lenne az egyház, ha a gyermekektől a felnőttekig minden keresztény megtenne mindent, hogy mások rendelkezésére bocsássa a kapott ajándékokat!
A kölcsönös szeretet olyan átható erőre, olyan teljességre, olyan jelentőségre tenne szert, hogy […] ebből ismerhetnék meg Krisztus tanítványait. […]
Miért nem teszel meg hát mindent, ami rajtad áll, hogy ezt a nagyszerű eredményt elérjük?

Chiara Lubich