Az Élet Igéje, 2009. március

„Bármit kértek az Atyától a nevemben, megadja nektek.” (Jn 16,23)

Figyeld meg, milyen abszurd jelenség a világban, hogy egyrészt vannak elhagyott, sehová nem tartozó, örökké biztonságot kereső emberek, akiket az élet elkerülhetetlen próbatételeiben a létbizonytalanság, a magány és az árvaság érzése gyötör, másrészt pedig ott van Isten, mindannyiunk Atyja, aki semmit sem óhajt annyira, mint hogy mindenhatóságát gyermekei kívánságainak és szükségleteinek kielégítésére használhassa.
Olyan ez, mint az űr, amely teljesség után kiált. Vagy mint a teljesség, amely üresség után kiált. De nem találkoznak. Az embernek megadatott szabadság ilyen kárt is tud okozni.
Isten azonban továbbra is Szeretet azok számára, akik felismerik őt.
Hallgasd meg, mit mond Jézus!

„Bármit kértek az Atyától a nevemben, megadja nektek.”

Gondolkozz csak el ezen a mondaton! Olyan ige, olyan ígéret ez is, amelyet Jézus többször megismétel az evangéliumban. Más-más hangsúllyal, különböző magyarázatokat fűzve hozzá tanít, hogy miként tudod elérni mindazt, amire szükséged van.
(…)
Egyedül Isten mondhat ilyet. Az Ő lehetőségei korlátlanok. Hatalmában áll megadni minden kegyelmet: földieket, lelkieket, lehetségeseket és lehetetleneket.
Hallgasd meg figyelmesen! Rávezet, hogyan kell megjelenned az Atya előtt kéréseddel. Azt mondja: „az én nevemben”.
 Ha csak egy kevés hited van is, e három rövid szó szárnyakat ad.
Látod, Jézus itt élt közöttünk, ismeri végtelen ínségünket – mindannyiunkét, a tiédet is –, és megszán bennünket. Ami az imádságot illeti, Ő jár közben értünk, mintha ezt mondaná: „Menj az Atyához az én nevemben és kérj tőle!” Tudja, hogy az Atya nem mondhat neki nemet, hiszen Jézus az Atya fia, és Isten Ő maga is.
Ne a magad nevében járulj az Atya elé, hanem Krisztus nevében! (…)
Amikor Krisztus nevében az Atyához mész, te egyszerűen csak követ vagy: az ügyek kettőjük között intéződnek, a két érdekelt fél között.
Sok keresztény imádkozik így, és ők mind számtalan kegyelemről tanúskodhatnak, nap mint nap bizonyítják, hogy Isten atyai szeretete gondosan őrködik gyermekei fölött.

„Bármit kértek az Atyától a nevemben, megadja nektek.”

Talán ezt az ellenvetést teszed: „Kértem, kértem, Krisztus nevében, de nem kaptam.”
Ez is lehetséges. Az előbb említettem, hogy Jézus az evangélium más fejezeteiben is felszólít arra, hogy kérjünk, és további magyarázatokat fűz hozzá, amelyek talán elkerülték figyelmedet.
Azt mondja például, hogy annak a kérése teljesül, aki „benne marad” vagyis „megmarad” Jézus akaratában.
(…)
Az is lehetséges, hogy olyasvalamit akarsz kérni, ami nem illik bele Istennek rólad elgondolt tervébe, és Isten nem tartja hasznosnak földi vagy örök életed szempontjából. Sőt, lehet, hogy egyenesen károsnak ítéli.
Hogyan teljesíthetné az effajta kérést, Ő, a te Atyád? Hiszen akkor becsapna! Ilyet pedig soha sem tesz.
Hasznosabb lesz, ha imádkozás előtt megegyezel vele, és így szólsz hozzá: „Atyám, ezt szeretném Tőled kérni Jézus nevében, ha jónak tartod.”
Ha a kegyelem, amelyet kérsz, összeegyeztethető azzal a tervvel, amelyet Isten szeretete készített számodra, akkor valóra válik az ige:

„Bármit kértek az Atyától a nevemben, megadja nektek.”

Az is előfordulhat, hogy kérsz ugyan kegyelmet, de egyáltalán nem áll szándékodban úgy alakítani az életedet, ahogy Isten kéri.
Vajon ebben az esetben is igazságosnak tartanád, ha Isten meghallgatna? Isten nemcsak egy ajándékot akar neked adni, hanem a tökéletes boldogsággal akar megajándékozni. Erre pedig csak úgy lehet eljutni, ha igyekszünk Isten parancsai, az Ő igéi szerint élni. Nem elég gondolkodni rajtuk, még az sem elég, ha elmélkedünk róluk, az igét élni kell!
Ha ezt teszed, meg fogsz kapni mindent.
Összegezve: meg akarod kapni a kegyelmet?
Kérj nyugodtan bármit Krisztus nevében, figyelmedet pedig irányítsd elsősorban Isten akaratára azzal az elhatározással, hogy engedelmeskedsz az Ő törvényének!
Isten végtelenül boldog, ha megajándékozhat. Sajnos a legtöbb esetben mi magunk utasítjuk vissza kegyelmet osztó kezét.

Chiara Lubich