Életige, 2009. január

„Sok a tag, de a test csak egy.” (1Kor 12,20)

Jártál már hiteles keresztények élő közösségébe? Ha igen, akkor biztosan észrevetted, hogy a közösség tagjai különféle feladatokat látnak el. De ami egy ilyen élő közösségben leginkább megérint, az a közös lelkület, amely mindenkit átjár. 

Pál is egészen élő keresztény közösségekkel találta szembe magát. Ő különleges helyzetben volt, mert ezek éppen az ő rendkívüli igehirdetése folytán keltek életre.
Ezek közül az egyik a korintusiak fiatal közössége volt, amelyben a Szentlélek bőkezűen osztogatta ajándékait, vagy, ahogy mondani szoktuk: karizmáit. Ez a közösség azonban, miután megtapasztalta a Szentlélek különleges adományainak magasztos élményét, megismerte a rivalizálást, a zavart, éppen azok között, akik ezekben az ajándékokban részesültek.
Az Efezusban tartózkodó Pálhoz kellett tehát fordulniuk, hogy tisztázzák a helyzetet.
Ő Elmagyarázza, hogy különböző karizmák, különböző szolgálatok léteznek, mint amilyen az apostoloké, prófétáké vagy tanítóké, de az Úr, akitől mindezek származnak, egy és ugyanaz. Mivel tehát a különböző ajándékok ugyanannak a Szentléleknek a kifejeződései, nem lehet, hogy ne legyenek harmóniában egymással, lehetetlen, hogy ne egészítsék ki egymást. Hiszen ezek nem személyes előnyökért vannak, nem vezethetnek dicsekvéshez vagy önigazoláshoz, hanem közös célt szolgálnak. Éppen ezért nem szülhetnek rivalizálást vagy zűrzavart.
Pál arra figyelmeztet, hogy a közösség minden tagja kapott képességeket és talentumokat, hogy azokat mindenki javára kamatoztassa; továbbá, hogy mindenki örüljön annak, amit kapott.
Úgy mutatja be a közösséget, mint egy testet, és felteszi a kérdést: „Ha a test csupa szem volna, hol maradna a hallás? Ha meg csupa hallás, hol maradna a szaglás? Isten határozta meg minden egyes tag feladatát a testben, tetszése szerint. Ha valamennyi egy tag volna, hol volna a test?”  
Ha minden tag más, mindegyik ajándék lehet a többiek számára. Így mindegyik önmaga lehet, megvalósíthatja Isten reá vonatkozó tervét, amely megkülönbözteti őt a többiektől.
Pál abban a közösségben, amelyben a különböző adományok működnek, olyan élő valóságot lát, amelynek ezt a nagyszerű nevet adja: Krisztus. Krisztus ugyanis tovább él az egyházban, és az egyház az Ő teste. A keresztségben a Szentlélek valóban Krisztusba építi a hívőt, aki bekapcsolódik a közösségbe. Ott pedig mindenki Krisztus: eltűnik minden hátrányos megkülönböztetés.

a keresztény közösség tagjai akkor gyakorolják jól új életmódjukat, ha megteremtik maguk között az egységet. A keresztény számára szakadást előidézni éppen az ellenkezője annak, mint amit tennie kell.
Hogyan fogod tehát élni ezt az új igét, amelyet az Írás eléd helyez?
Fontos, hogy nagy tisztelettel legyél a keresztény közösség különböző feladatai, ajándékai és talentumai iránt.
Ki kell tárnod szívedet az egyház sokféle gazdagságára. Nemcsak a kis helyi egyházra, a plébániai közösségre, egy keresztény társulatra vagy egyházi mozgalomra, amelynek tagja vagy és amelyet ismersz, hanem a sokféle formájú és kifejeződésű egyetemes egyházra.
Mindezt a magadénak kell érezned, mert ennek az egyetlen testnek a része vagy.
Végül a legfontosabb az, hogy ott legyen benned az a karizma, amely  felülmúlja az összes többit: a szeretet. A szeretet azok iránt, akikkel találkozol, a szeretet minden ember iránt a földön.
A szeretet, a kölcsönös szeretet által lehet a sok tag egyetlen testté.