Az Élet Igéje 2008. december

„Ne az én akaratom teljesüljön, hanem a tied.” (Lk 22, 42)

Emlékszel? E szavakkal fordul Jézus az Atyához a getszemáni kertben, és ez ad értelmet szenvedésének, amelyet a feltámadás követ. Szavai teljes erővel kifejezik a lelkében zajló szenvedést, a benső hasadást, melyet emberi mivoltának mélyéről fakadó ellenkezése váltott ki a halállal szemben, amelyet az Atya akart.
De nem erre a napra várt-e Krisztus, hogy Isten akaratához alakítsa a magáét? Nem ezt tette-e egész életében?
Ha Krisztus így élt, akkor minden kereszténynek ezt a magatartást kell követnie. Életed során gyakran ismételd te is:

„Ne az én akaratom teljesüljön, hanem a tied.”

Eddig talán nem is gondoltál erre, noha meg vagy keresztelve és az egyház gyermeke vagy.
Talán a belenyugvás kifejezésére korlátoztad ezt a mondatot, amelyet akkor mondunk ki, amikor mást már úgysem tudnánk tenni. Ezt az igét azonban nem így kell értelmeznünk.
Figyelj rám! Az életben két út között választhatsz: vagy saját akaratod szerint élsz, vagy vállalod, hogy önként teljesíted Isten akaratát.
Így kétféle tapasztalatot szerezhetsz: az első csakhamar kiábrándít, mert az élet magas csúcsaira saját korlátolt elképzeléseid szerint, saját eszközeiddel, szegényes álmaiddal, a magad erejéből akarsz felkapaszkodni.
Innen előbb-utóbb az unalom, az eredménytelenség, a szürkeség és olykor a kétségbeesés állapotába jutsz, és mindenre ez fogja rányomni a bélyegét.
Bármennyire színessé akarod tenni, az életed ellaposodik lassan, és legbelső igényeidet soha nem tudja kielégíteni. Be kell vallanod, hogy ez így van, nem tagadhatod.
Végül eljutsz utolsó órádhoz, egy olyan halálhoz, amely nem hagy maga után nyomot. Néhány könny, majd kérlelhetetlen, teljes, egyetemes feledésbe merülsz.
Van egy másféle tapasztalat is, amikor azt ismétled:

„Ne az én akaratom teljesüljön, hanem a tied.”

Látod, Isten olyan, mint a nap. A napból számtalan sugár indul ki, hogy megérintsen minden embert egyenként. A napsugarak Isten akaratát jelképezik az egyes emberekről. Az életben a keresztény és minden jóakaratú ember arra hivatott, hogy a nap felé haladjon saját sugarának fényében, mely más mint a többi emberé. Így fogja teljesíteni azt az egyedülálló, csodálatos tervet, amely Istenben él róla.
Ha így teszel, soha nem álmodott isteni kalandba kezdhetsz. Szereplője és egyben szemlélője leszel egy nagyszabású történetnek, amelyet Isten bontakoztat ki benned és általad az emberiségben.
Minden, ami ér, bánat és öröm, jó vagy balszerencse, a fontos események (nagy siker vagy nyereség, baleset esetleg szeretteid halála), és a jelentéktelenek is (a mindennapi munka otthon, a hivatalban vagy az iskolában), minden, de minden új jelentőséget nyer, mert Isten kezétől származik, Istentől, aki a szeretet. Ő akar, vagy enged meg mindent, ami történik, a te javadra. Ha eleinte csak a hited ereje fogadtatja ezt el veled, idővel fel fogod fedezni az aranyszálat, és lelki szemeid előtt egyetlen nagyszerű szőttessé szövődnek az események, és kirajzolódik az a terv, amelyet Isten készített rólad.
Lehet, hogy vonz is egy ilyen reményteli távlat. Talán őszintén kívánod is, hogy magadhoz ragadd életed legmélyebb értelmét.
Figyelj tehát! Mindenekelőtt nézzük, hogy mikor kell Isten akaratát teljesítenünk.
Gondolkozz egy kicsit! Ami volt, már elmúlt, nem hozhatod vissza. Nincs más hátra, mint hogy Isten irgalmába ajánld. A jövő még nincs itt. Akkor élheted majd, amikor jelenné lesz. Kizárólag a jelen pillanat van a kezedben. Ebben kell megpróbálnod valóra váltani e szavakat:

„Ne az én akaratom teljesüljön, hanem a tied.”

Amikor útra akarsz kelni – az élet maga is egy utazás –, vasútra szállsz. A kocsiban aztán nyugodtan ülsz a helyeden, eszedbe se jut, hogy fel-alá járkálj.
Az lenne ilyen, aki folyvást a jövőről álmodozik, mely még nem valósult meg, vagy folyvást a múltra gondol, amely soha nem tér vissza.
Ne akarj így élni! Az idő magától halad. A jelenben kell szilárdan állnunk, és így fogunk eljutni földi életünk beteljesedéséhez.
Talán kérdezed, hogyan különböztetheted meg Isten akaratát a magadétól?
A jelenben nem nehéz megtudni, hogy mi Isten akarata. Elmondom hogyan: Hallgass a bensődre! Van ott egy hang, amelyet talán túl gyakran elfojtottál és alig hallható már. Figyelj rá nagyon! Mert Isten hangja az. Meg fogja mondani, mikor van ideje a tanulásnak vagy a rászorulókkal való törődésnek, a munkának vagy a kísértés legyőzésének, vallási vagy világi kötelezettségek teljesítésének. Ez a hang hív, hogy aki Isten nevében szól hozzád, azt meghallgasd, s biztat, hogy nézz szembe a nehézségekkel is bátran.
Figyelj rá jól! Ne hallgattasd el magadban legértékesebb kincsedet, ezt a hangot soha! Kövesd szavát!
Így percről percre, óráról órára építeni fogod történetedet, mely emberi és isteni egyszerre, hiszen Istennel együttműködve alakítottad. Csodákat látsz majd: meg fogod látni, mit tud végbe vinni Isten egy olyan emberben, aki egész életével kimondja:

„Ne az én akaratom teljesüljön, hanem a tied.”

Chiara Lubich