Életige 2002. augusztus

"Bátorság! Én vagyok, ne féljetek!" (Mt 14,27)

Tibériás tava - más néven a "Galileai-tenger" - 21 km hosszú és 12 km széles. Amikor Bekaa völgye felől hevesen fúj a szél, a tó félelmetessé válik még a gyakorlottan navigáló halászok számára is. Azon az éjszakán Jézus tanítványai valóban féltek: magasba csaptak a hullámok és erős ellenszél fújt. Alig tudták uralni a bárkát. Ekkor váratlan esemény történt: Jézus, aki egyedül maradt a szárazföldön, hogy imádkozzék, hirtelen megjelent a vízen. A háborgó tenger miatt már amúgy is félelemmel telt tanítványok rémülten kiáltozni kezdtek, azt gondolva, hogy kísértetet látnak. Nem lehet, hogy Jézus az, akit maguk előtt láttak, hiszen Jób könyvében írva van, hogy egyedül Isten képes vízen járni(1). Jézus erre megszólalt: "Bátorság! Én vagyok, ne féljetek!" Beszállt a csónakba, mire a tenger lecsendesedett. A tanítványok, azon túl, hogy ismét eltöltötte őket a béke, először ismerték el őt, mint "Isten fiát": "Te valóban Isten fia vagy!"(2) - mondták neki.

"Bátorság! Én vagyok, ne féljetek!"

Az a széltől hányódó és hullámokkal küzdő csónak minden idők Egyházának a szimbólumává vált. Minden életútját járó keresztény számára előbb vagy utóbb elérkezik a félelem pillanata. Talán veled is előfordult már, hogy vihar dúlt a szívedben. Esetleg azt érezted, hogy a szembeszél pont az ellenkező irányba visz, mint amerre menni szeretnél; vagy attól féltél, hogy a te, vagy a családod élete hajótörést szenved. 
Ki kerülheti el a próbatételeket, mely bukás vagy szegénység, depresszió, kétely vagy kísértés formájában jelentkezik? Sokszor a mellettünk lévők fájdalma miatt szenvedünk: a fiunk képtelen megtalálni a saját útját, vagy kábítószeres lett; férjünk alkoholista vagy munkanélküli, a számunkra kedves személyek külön élnek vagy elváltak, szüleink idősek és betegek… Félelemmel tölt el bennünket a minket körülvevő, háborúkkal, erőszakkal, igazságtalansággal teli materialista és individualista társadalom… Látva ezt a helyzetet kételyünk támadhat: Hova lett Isten szeretete? Minden csupán hiú ábránd és képzelgés volt? Nincs annál szörnyűbb, mint egyedül érezni magunkat a megpróbáltatás idején. Minden szenvedés elviselhetetlenné válik, ha senkivel sem tudjuk megosztani fájdalmunkat, amikor nincs senki, aki segíteni tudna a nehéz helyzetek megoldásában. Jézus jól tudja mindezt, ezért tűnik fel a viharos tengeren, mellénk szegődik, és újból elismétli:

"Bátorság! Én vagyok, ne féljetek!"

Mintha azt mondaná:
"A félelmedben én vagyok jelen: amikor a kereszten elhagyatottságomban felkiáltottam, rajtam is úrrá lett a félelem, hogy az Atya elhagyott engem. Elbátortalanodásodban én vagyok jelen: a keresztre szögezve nekem is az volt az érzésem, hogy hiányzik az Atya vigasza. Irányvesztett vagy? Én is az voltam, amikor "miért"-et kiáltottam. Ugyanúgy, sőt még nálad is jobban magányosnak, bizonytalannak, megsebzettnek éreztem magam… Az emberi gyarlóság fájdalmát éreztem magamon…" Jézus valóban behatolt minden fájdalomba, magára vett minden megpróbáltatást, azonosult mindannyiunkkal. Ő van jelen minden mögött, ami fáj, ami félelemmel tölt el. Minden fájdalmas és szörnyű helyzet az Ő arca. Ő a Szeretet, és a félelmet szeretettel lehet elűzni. Minden alkalommal, amikor valami bánt, amikor agyonnyom egy fájdalmas helyzet, ismerjük fel azt a mögötte elrejtőző igaz valóságot, hogy Jézus kopogtat az életünkben, Ő mutatkozik meg nekünk sokféle arcainak egyikével. Nevezzük a nevén: Te vagy az, kétség-elhagyott Jézus; Te vagy az, elárult-elhagyott Jézus; Te vagy az, betegség-elhagyott Jézus. Engedjük, hogy beszálljon a bárkánkba, fogadjuk be, hagyjuk, hogy behatoljon az életünkbe! Aztán folytassuk az életünket, vessük bele magunkat a felebarát iránti szeretetbe, ahogyan azt Isten akarja tőlünk! Fel fogjuk fedezni, hogy Jézus mindig Szeretet. Így mi is, mint a tanítványok, mondhatjuk neki: "Te valóban Isten fia vagy!" Amikor átöleljük Őt, visszatér a békénk, megvigasztalódunk, bátrak leszünk, kiegyensúlyozottak, egészségesek, és miénk lesz a győzelem. Ő lesz mindennek a magyarázata és a megoldása.

Chiara Lubich

(1) v.ö.: Jób 9,8
(2) Mt 14,33