Életige, 2001. december

“Mindenek fölött pedig szeressétek egymást, mert ez a tökéletesség köteléke!” (Kol 3,14)

Meghatározó ez az Ige életünk és világ előtti tanúságtételünk szempontjából.
Pál többször használja azt a hasonlatot, hogy a keresztényre jellemző viselkedés olyan, mint a ruha, melyet Krisztus követőjének magára kell öltenie. A Kolosszeiekhez írt levélben is úgy beszél az erényekről – melyeknek gyökeret kell vernie szívünkben –, mint megannyi ruhadarabról. Ezek az erények az irgalom, a jóság, az alázat, a szelídség, a türelem, a másik elviselése, a megbocsátás.
De “mindenek fölött – mondja, mintha egy övre gondolna, mely összeköt mindent, és tökéletessé teszi az öltözéket – szeressétek egymást!” 
Tehát szeretni egymást; mert egy kereszténynek nem elég, ha jó, irgalmas, alázatos, szelíd, türelmes… hanem ezen felül szeretettel kell viseltetnie testvérei iránt is.
De a szeretet talán nem azt jelenti – jegyezhetné meg valaki –, hogy az ember jó, irgalmas, türelmes és tud megbocsátani? Igen, de nem csak ezt.
Az igazi szeretetre Jézus tanított meg minket, mely abban áll, hogy életünket adjuk másokért. 
A gyűlölet elveszi a másik életét (“aki gyűlöl, az gyilkos”), a szeretet pedig életet ad neki. A keresztényben csak akkor van meg ez a szeretet, ha meghal önmaga számára, azért, hogy másokért éljen.
De ha ott van benne a szeretet – mondja Pál –, akkor tökéletes lesz, és minden más erény tökéletességre jut benne.

“Mindenek fölött pedig szeressétek egymást, mert ez a tökéletesség köteléke!” 

Minden bizonnyal sokan közülünk úgy viszonyulnak a testvérhez, hogy készek megbocsátani neki és elviselni őt. De ha jól megnézzük, akkor láthatjuk, hogy sokszor pontosan a szeretet hiányzik belőlünk. Legszentebb szándékaink ellenére, természetünkből fakadóan, önmagunkba zárkózunk, és ebből adódóan a többiek iránti szeretetet szűkebben mérjük.
De nem vagyunk keresztények, ha csak itt tartunk.
A szívünket maximális hőfokra kell állítanunk. Minden felebaráttal szemben, akivel a nap folyamán találkozunk (a családban, a munkahelyen, bárhol) ismételjük önmagunk számára: “Bátorság, válaszolj Istennek! Itt a pillanat, hogy szeress, olyan határtalan szeretettel, mely még az életét is kockára teszi!”

“Mindenek fölött pedig szeressétek egymást, mert ez a tökéletesség köteléke!” 

Az Apostolnak ez a mondata arra hív meg tehát minket, hogy megvizsgáljuk: keresztény életünket milyen mértékig hatja át a szeretet. A szeretet a tökéletesség köteléke, vagyis az a kapocs, amely a legmagasztosabb egységre vezet el bennünket Istennel és egymás között.
Adjunk hálát tehát az Úrnak, hogy szeretetét a szívünkbe árasztja. Így egyre inkább képessé tesz minket arra, hogy felebarátaink problémáit meghallgassuk és azonosuljunk velük; hogy megosszuk kenyerünket, örömünket és fájdalmunkat; hogy ledöntsünk olyan gátakat, amelyek még megosztanak minket; hogy félretegyük a gőgből, vetélkedésből, irigységből vagy sértettségből fakadó reakcióinkat; hogy felülmúljuk a kritizálásra való borzalmas hajlamunkat; hogy kilépjünk elszigetelő önzésünkből a rászorulók vagy magányosak megsegítésére; hogy mindenhol azt az egységet építsük, amit Jézus szeretne.
Mi, keresztények ezzel járulhatunk hozzá a világbékéhez és a népek közötti egyetemes testvériséghez, különösen a történelem e tragikus pillanataiban.

					Chiara Lubich