Életige - szeptember

"Kívülről semmi sem kerülhet be az emberbe, ami beszennyezhetné. Hanem ami belőle származik, az teszi az embert tisztátalanná." (Mk 7,15)

Jézus ezeket a szavakat az Őt hallgató tömeghez intézi, mely jól ismerte az Ószövetséget és a rabbinikus tanítást. Ezek leírják azokat a feltételeket, melyek teljesítésével közelebb kerülhettek a templom szent területéhez. Rituális mosakodás és a tárgyak megmosásának összetett formáiból állt ez, amit Márk ír le e szavak előtt Evangéliumában. De ennek a külső megtisztulásnak nem kellett volna másnak lennie, mint a belső, lelki tisztaság kifejeződésének. Valójában azonban a rituális cselekmények igazi jelentése feledésbe merült, és csak a számtalan sok szabály minden részletre kiterjedő és formális betartására összpontosították figyelmüket. 

"Kívülről semmi sem kerülhet be az emberbe, ami beszennyezhetné. Hanem ami belőle származik, az teszi az embert tisztátalanná."

Még ha ez a kijelentés összhangban is volt a zsidó törvénykezéssel, Jézus állásfoglalása nagyon bátor és merész abban a korban, mert az árral szembe ment. Ő a próféták nagy hagyományaihoz csatlakozik, akik mindig is a vallás hiteles gyakorlására vezették a népet. Vagyis arra hívja őket, hogy lelkük mélyén éljék meg azt, és ne csupán a külsőségek miatt aggódjanak, kerülvén a tisztátalannak nyilvánított tárgyakkal és ételekkel való fizikai kapcsolatot. 
Jézus tehát, ahogyan egész beszéde és magatartása mutatja, nem akarja eltörölni a törvényt, hanem teljessé akarja tenni. Visszavezetni mély jelentéséhez és céljához, mely abban áll, hogy az ember közelebb kerüljön Istenhez. 

"Kívülről semmi sem kerülhet be az emberbe, ami beszennyezhetné. Hanem ami belőle származik, az teszi az embert tisztátalanná."

"…ami belőle származik, az teszi az embert tisztátalanná". 
Ebben a második részben Jézus a valódi tisztátalanságra utal. Nem az szennyezi be az embert, ami belé kerül, hanem az, ami belőle származik. A bensőjéből, a szívéből fakadnak azok a gondolatok, "rossz szándékok", melyek gyökerei minden "erkölcstelenségnek, lopásnak, gyilkosságnak, házasságtörésnek, kapzsiságnak, rosszindulatnak, csalásnak, kicsapongásnak, irigységnek, káromkodásnak, kevélységnek és léhaságnak".
Jézus, bár pozitívan értékeli a teremtést, és bár tudja, hogy az ember Isten képmására teremtetett, mégis ismeri az embert és rosszra való hajlamát. Ezért követeli meg tőlünk a megtérést. 
E szavakból, melyeknek próbálunk a mélyére hatolni, egyértelmű és világos Jézus erkölcsi szigorúsága. Ő tiszta és őszinte szívet akar teremteni bennünk, melyből, mint a tiszta forrásból, jó gondolatok és kifogástalan cselekedetek fakadnak. 

"Kívülről semmi sem kerülhet be az emberbe, ami beszennyezhetné. Hanem ami belőle származik, az teszi az embert tisztátalanná."

Hogyan éljük tehát ezt az Igét?
Ha felismerjük, hogy nem a dolgok, a tárgyak, az étel, nem mindaz, ami kívülről származik, távolítanak el az Istentől való barátságtól, hanem saját énünk, a szívünk, a döntéseink. Így egyértelmű, hogy Jézus konkrétan azt akarja, hogy vizsgáljuk meg, alapjában véve mi is mozgatja tetteinket és magatartásunkat. 
Jézus számára - tudjuk - egyetlen indíttatás létezik, a szeretet, mely tisztává teszi minden tettünket.
Aki szeret, az nem vétkezik, nem öl, nem rágalmaz, nem lop, nem árulja el barátait.
Tehát? Hagyjuk, hogy a szeretet vezessen bennünket huszonnégy óráról huszonnégy órára, az Isten és a testvéreink iránti szeretet. Így száz százalékosan keresztények leszünk.
Chiara Lubich