Életige 2000. január

„Áldott legyen az Isten,… aki Krisztusban megáldott minket” (Ef 1,3)

Ez a mondat egy Istent dicsőítő és hálaadó himnuszból való. Ábrahám, Izsák és Jákob Istene: Jézus Krisztus Atyja, aki Jézust föltámasztotta a halálból. Jézussal „minket is - akik az ő alkotása és teste vagyunk - föltámasztott és vele együtt maga mellé ültetett a mennyben”.
Isten Ábrahámnak adott áldása („benned nyer áldást a föld minden népe”) Jézusban teljesedik be. 
Jézus magára vonzotta az Atya áldását, hiszen olyan szeretetbe öltözött, amelyre az Atya nem tudott nem válaszolni, mivel ő maga az Atya testté lett Szava. Jézus az ő élő Szava, az ő Igéje, aki magára vette emberi természetünket, hogy köztünk legyen és közölje velünk az igazi Életet. Azért jött, hogy egy testté tegyen bennünket önmagával és nekünk adja Lelkét, aki által Istent így szólíthatjuk: Atya, Abba!
És mi hogyan élhetnénk az Atya áldásához méltó módon? Hogyan hívhatnánk le magunkra azt az áldást, ami örömet és termékenységet ad mindannak, amit gondolunk és teszünk? Úgy, hogy „fiakként élünk a Fiúban”; hogy mint Ő, élő Ige vagyunk. Élve az Igét ugyanis Igévé, Krisztussá alakulunk.

„Áldott legyen az Isten, aki Krisztusban megáldott minket”

Az Evangélium nem pusztán egy vigasztalást nyújtó könyv, amihez az ember fájdalmas pillanataiban menekül, hogy választ kapjon belőle, hanem olyan törvénykönyv, mely az élet törvényeit tartalmazza az élet minden pillanatára. Olyan törvényeket, amelyeket nem elég olvasni és ismerni, hanem át is kell ültetni a gyakorlatba, olyan mélyen magunkévá tenni, hogy úgy éljünk, mint Krisztus, hogy másik Krisztus legyünk minden pillanatban. 
Ezért nem gondolhatunk az Igére úgy, mint az emberi bölcsesség egy tiszta, egyszerű, kedves kifejeződésére. Isten Igéje több mint egyszerű üzenet. Amikor Isten beszél, önmagát mondja ki, önmagát adja. „Isten sohasem ajándékoz önmagánál kevesebbet”, mondja Ágoston. És mivel Isten a Szeretet, minden Igéje: szeretet. Aki befogadja és éli az Igét, azt az Ige szeretetté teszi, mint ahogy Isten a Szeretet. 
Az Ige által tehát meg kellene változni minden kapcsolatunknak: az Istennel és a felebarátainkkal való kapcsolatainknak, mert az Ige dinamikus és teremtő erővel rendelkezik. Az Igét élve megszületik, fölépül a keresztény közösség azok között, akik szeretik egymást és egyetlen népet alkotnak: Isten népét.
És erre a népre száll Isten áldása, azaz mindnyájunkra. Olyan mértékben, amilyen mértékben testvérként bánunk egymással, mint az egyetlen Atya gyermekei, legyőzve minden individualizmust, előítéletet és megosztottságot. Ez az, amit ebben a hónapban tennünk kell, amikor a világ különböző részein élő keresztények – létrehozva ezt az egyetlen népet – egy héten át egybegyűlnek, hogy imádkozzanak a keresztények egységéért.
Tudatában léve ennek a meg nem érdemelt ajándéknak, a harmadik évezred elején próbáljunk meg együtt úgy élni, mint Isten élő igéi. Túl azon, hogy Isten dicsőségét szolgáljuk, életünkkel átható könyörgést mondunk Isten egy másik ajándékáért: az egyházak közötti teljes és látható egységért.

Chiara Lubich