Életige                                                                          1999. július

                                     A százszoros

"A mennyek országa hasonlít a kereskedőhöz, aki igazgyöngyöt keresett. Amikor egy nagyon értékeset talált, fogta magát, eladta mindenét, amije csak volt és megvette." (Mt 13, 45-46)

Ezzel a rövid példabeszéddel Jézus erősen megmozgatta hallgatói fantáziáját. Mindenki tisztában volt az igazgyöngy értékével, mely akkoriban az arannyal együtt a legértékesebb kincsnek számított.
Ráadásul az Írás úgy beszélt a bölcsességről, azaz Isten ismeretéről, mint olyan értékről, mellyel még a "fölbecsülhetetlen drágakövet sem lehet egy sorba állítani".
A példabeszéd egy kivételes, meglepő és váratlan eseményt mond el egy kereskedőről, aki - talán egy bazárban - megpillantott egy drágakövet. Óriási értékét csak az ő szakértő szemei tudták felmérni. Kalkulálni kezdett és látta, hogy nagy haszonhoz juthat. Úgy döntött, eladja mindenét és megveszi. A helyében ki ne tett volna ugyanígy?
A példabeszéd értelme tehát ez: a találkozás Jézussal, vagyis a köztünk levő Isten Országával - íme az igazgyöngy - egyedülálló lehetőség: nem szabad elszalasztanunk. Minden energiánkat, mindazt, amit birtokolunk, teljesen ennek szolgálatába kell állítanunk.

"A mennyek országa hasonlít a kereskedőhöz, aki igazgyöngyöt keresett. Amikor egy nagyon értékeset talált, fogta magát, eladta mindenét, amije csak volt és megvette."

A tanítványok nem először érzik azt, hogy radikális döntést kell hozniuk: ha követni akarják Jézust, legértékesebb javaikról is le kell mondaniuk: a családi kötelékekről, az anyagi biztonságról, a megalapozott jövőről.
Jézus kérése azonban nem abszurd. Ő nem ok nélkül kér.
A "minden" helyett, amit elveszítünk, egy összehasonlíthatatlanul értékesebb "mindent" találunk. Amikor Jézus kér valamit, mindig megígéri azt is, hogy bőségesen visszafizeti és sokat, nagyon sokat fog adni.
Tehát ezzel a példabeszéddel biztosít bennünket arról, hogy olyan kincs lesz a kezünkben, mely örökre gazdaggá tesz minket.
S ha néha elhibázott lépésnek tűnik otthagyni a biztosat a bizonytalanért, már meglevő javainkat csupán megígért javakért, gondoljunk az említett kereskedőre: ő tudja, hogy nagyon értékes az a drágakő; kereskedik tehát vele és bizakodik, hogy haszna származik majd belőle.
Ugyanígy, aki követni akarja Jézust, az tudja és a hit szemével látja, milyen végtelen nyereség lesz megosztani vele Isten Országának örökségét azáltal, hogy legalább lelki értelemben mindent elhagyott.
Isten minden embernek alkalmat ad az életben, hogy kihasználja ezt a lehetőséget.

"A mennyek országa hasonlít a kereskedőhöz, aki igazgyöngyöt keresett. Amikor egy nagyon értékeset talált, fogta magát, eladta mindenét, amije csak volt és megvette."

Ez az ige konkrét meghívás, hogy tegyük félre bálványainkat, melyek elfoglalhatják szívünkben Isten helyét: a karriert, a házasságot, a tanulmányokat, egy szép lakást, a munkát, a sportot, a szórakozást...
Meghívás arra, hogy Istent tegyük az első helyre; hogy Ő legyen minden gondolatunk és érzésünk kiindulópontja. Az életben ugyanis mindennek felé kell haladnia és tőle kell elindulnia.
Ha erre törekszünk; ha keressük Országát, akkor ráadásként minden más megadatik nekünk - ígéri az evangélium. Ha Isten Országáért elhagyunk mindent, megkapjuk a százszorost: száz házat, száz testvért, száz apát és anyát, mert az evangéliumnak van egy kifejezetten emberi dimenziója is: Jézus Isten-ember, ezért a lelki táplálék mellett biztosítja számunkra a kenyeret, az otthont, a ruhát és a családot is.
Talán meg kellene tanulnunk a "kicsinyektől" az Atya Gondviselésébe vetett nagyobb bizalmat: Ő nem hagyja, hogy bármiben is hiányt szenvedjenek azok, akik szeretetből odaadták azt a keveset is, amivel rendelkeztek.
Kongóban néhány fiatal egy pár hónapja művészi képeslapokat kezdett készíteni banánhéjból, amiket aztán Németországban eladtak. Kezdetben az összes bevételt megtartották (valaki ebből biztosította családja megélhetését), később viszont elhatározták, hogy jövedelmük 50%-át közösbe teszik. Ebből harmincöt munkanélküli fiatalnak tudtak segítséget nyújtani.
Isten nagylelkűsége azonban felülmúlhatatlan: ketten közülük olyan megdöbbentő módon tettek tanúságot az üzletben, ahol dolgoznak, hogy több kereskedő ehhez az üzlethez fordult segítségért, amikor alkalmazottakra volt szüksége. Így tizenegy fiatal fix álláshoz jutott.

Chiara Lubich