Életige 1999. március

Én vagyok a feltámadás és az élet. (Jn 11,25)

Jézus a betániai Lázár halálakor mondta ezeket a szavakat, akit aztán a negyedik napon feltámasztott.
Lázárnak két testvére volt: Márta és Mária.
Márta – amint megtudta, hogy Jézus megérkezett – odafutott hozzá és így szólt: “Uram, ha itt lettél volna, nem halt volna meg a testvérem!” Jézus ezt válaszolta: “Testvéred fel fog támadni.” Mire Márta: “Tudom, hogy fel fog támadni az utolsó napon.” Jézus erre kijelenti: “Én vagyok a feltámadás és az élet; aki hisz bennem, még ha meghal is, élni fog. Az, aki úgy él, hogy hisz bennem, nem hal meg örökre.”

Én vagyok a feltámadás és az élet.

Jézus meg szeretné értetni, hogy ki Ő az emberek számára; nála van a legértékesebb ajándék, ami után vágyakozunk: az Élet, az az Élet, mely nem múlik el.
Ha olvastad János evangéliumát, megfigyelhetted, hogy Jézus ezt is mondta: “Amint az Atyának élete van önmagában, a Fiúnak is megadta, hogy élete legyen önmagában.” (5,26)
S mivel Jézusban Élet van, életet tud adni.

Én vagyok a feltámadás és az élet.

Márta is hisz a végső feltámadásban: “Tudom, hogy fel fog támadni az utolsó napon.”
Jézus azonban csodálatos kijelentésével: “Én vagyok a feltámadás és az élet”, megérteti vele: nemcsak abban reménykedhet, hogy a halottak egyszer majd feltámadnak. Ő már most, a jelenben is minden hívő számára az isteni, szavakkal ki nem fejezhető, soha véget nem érő örök Élet.
Ha Jézus bennük van, ha Ő benned él, nem fogsz meghalni. A hívőben levő élet és a feltámadott Jézus természete ugyanaz, tehát egészen más, mint az emberi természet.
Ez a rendkívüli Élet, mely már ott van benned is, az utolsó napon teljesedik majd ki, amikor egész lényed fel fog támadni.

Én vagyok a feltámadás és az élet.

Természetesen Jézus ezzel az állítással nem tagadja a fizikai halál létét. Ez azonban nem az igazi Élet elvesztését jelenti. A halál számodra, mint minden ember számára egyedülálló, mélyen megrázó s talán félelmetes tapasztalat marad, de immár nem a lét értelmetlenségét, abszurditását; nem az élet megszűnését, végét jelzi. A halál számodra valójában nem lesz többé halál.

Én vagyok a feltámadás és az élet.

S hogy mikor fogant meg benned az az Élet, mely nem múlik el?
Amikor megkereszteltek. Bár mint ember halandó vagy, a keresztségben Krisztus halhatatlan Életet adott neked azáltal, hogy megkaptad a Szentlelket, aki feltámasztotta Jézust.
Ahhoz, hogy részesülj ebben a szentségben, a hitedre volt szükség, amit keresztszüleid vallottak meg nevedben. Jézus ugyanis a Lázár feltámasztásáról szóló epizódban így szólt Mártához: “Aki hisz bennem, még ha meghal is, élni fog.” (...) “Hiszed ezt?” (Jn 11,26)
A “hit” nagyon fontos, elengedhetetlen feltétel: nemcsak abban áll, hogy elfogadod a Krisztus által hirdetett igazságot, hanem egész lényeddel követned is kell azt.
Ha tehát meg akarod kapni ezt az életet, ki kell mondanod igenedet Krisztusnak, azaz magadévá kell tenned és életre kell váltanod parancsolatait, szavait. Jézus világosan megmondta: “Aki megtartja tanításomat, nem ízleli meg a halált örökre.” (Jn 8,51) Tanítását pedig a szeretet foglalja össze.
Lehetetlen hát, hogy ne légy boldog: benned van az Élet!

Én vagyok a feltámadás és az élet.

Ebben az időszakban, a húsvétra készülve segítsünk egymásnak megvalósítani elhatározásunkat, amit állandóan meg kell újítanunk: próbáljunk folyamatosan meghalni önmagunknak, hogy Krisztus, a Feltámadott már mostantól kezdve élhessen bennünk.
Chiara Lubich