Életige                                                                    1999. január
                        Isten közöttünk

"Isten velük fog lakni és ők az Ő népe lesznek,... (vö. Jel 21,3)

Januárban a keresztények a világ különböző részein sajátos imákkal, találkozókkal ünneplik közös hitüket. Az imahét főként a Jelenések könyvéből választott egyik mondat jegyében zajlik. Olvassuk most el az egész szakaszt:

"Nézd, ez az Isten hajléka az emberek között!
Velük fog lakni
és ők az Ő népe lesznek,
és maga Isten lesz velük.
Letöröl szemükről minden könnyet.
Nem lesz többé halál,
sem gyász, sem jajgatás, sem vesződség,
mert a régi világ elmúlt." (Jel 21, 3-4)

Isten igéje ebben a hónapban egy kihívást fogalmaz meg számunkra: ha népéhez akarunk tartozni, hagynunk kell, hogy Ő éljen közöttünk.
De hogyan lehetséges ez? Mit tegyünk, hogy már itt a földön megízleljük azt a végtelen örömöt, mely Isten látásából fakad?
Pontosan ezt nyilatkoztatta ki Jézus; éppen ez az, amiért jött: részesíteni akart bennünket abban a szeretetben, mely az Atyához fűzi Őt, hogy mi is az Ő szeretet-életüket éljük.
Mi, keresztények már mostantól kezdve élhetjük ezt a mondatot, és Isten közöttünk lehet. Ennek azonban - ahogy az egyházatyák is megerősítik - vannak bizonyos feltételei. Nagy Szent Bazil szerint Isten akaratát kell követnünk, Aranyszájú Szent János szerint úgy kell szeretnünk, mint Jézus, Teodoro Studita a kölcsönös szeretetben látja ezt a feltételt, Órigenész pedig azt mondja, hogy a gondolatok és az érzelmek egysége által juthatunk el a szív egységére, "mely jelenvalóvá teszi közöttünk Isten Fiát."
Jézus tanításából megtudjuk, mit kell tennünk ahhoz, hogy Isten lakást vegyen közöttünk: "Szeressétek egymást, ahogy én szerettelek titeket." (vö. Jn 13,34) A kölcsönös szeretetben rejlik Isten jelenlétének a titka. "Ha szeretjük egymást, Isten bennünk él." (1 Jn 4,12) "Ahol ugyanis ketten vagy hárman összegyűlnek az én nevemben, ott vagyok közöttük" - mondja Jézus. (Mt 18,20)

"Isten velük fog lakni és ők az Ő népe lesznek.

Nem is olyan távoli, nem is olyan elérhetetlen tehát az a nap, melyen beteljesedik az Ószövetség ígérete: "Köztük lesz lakásom, és én az ő Istenük leszek, ők meg az én népem lesznek." (Ez 37,27)
Mindez megvalósul Jézusban, aki nemcsak a történelem egy adott időszakában élt, hanem továbbra is jelen van azok között, akik a kölcsönös szeretet új törvénye, vagyis a szerint a norma szerint élnek, mely egy néppé, Isten népévé teszi őket.
Ez az életige tehát egy sürgető kihívás, főként számunkra, keresztények számára, hogy szeretetünkkel tegyünk tanúságot Isten jelenlétéről: "Arról ismerje meg mindenki, hogy tanítványaim vagytok, hogy szeretettel vagytok egymás iránt." (Jn 13,35) Az így megélt kölcsönös szeretet teremti meg a feltételeket ahhoz, hogy Jézus jelen legyen az emberek között.
Semmit sem tehetünk, ha nem biztosított ez a jelenlét, mert ez az alapja a természetfeletti testvériségnek, melyet Jézus hozott a földre az egész emberiség javára.

"Isten velük fog lakni és ők az Ő népe lesznek.

Tartozzunk bár különböző egyházi közösségekhez, mindenekelőtt ránk, keresztényekre vár a feladat, hogy felfedeztessük a világgal: mi, sokféle nemzet és kultúra képviselői, felnőttek és kicsinyek, betegek és egészségesek egyetlen nép vagyunk. Az a nép, melyről ugyanazt lehet elmondani, mint az első keresztényekről: "Nézd, mennyire szeretik egymást; készek életüket adni egymásért."
Erre a "csodára" vár az emberiség, hogy továbbra is remélni tudjon; ez az, ami szükséges az ökumenizmus előmozdításához, a keresztények teljes és látható egységének megvalósulásához.
Ez korunk "csodája", jobban mondva Jézusé, aki ott lakik övéi között, ha egyek a szeretetben s azzal, hogy közöttük él, és az egész emberiséget az egység felé vezeti, meg tudja változtatni a világ sorsát. 

Chiara Lubich