Életige                                                                                                1998. december

Abba, Atya! 

“Ám azoknak, akik befogadták, hatalmat adott, hogy Isten gyermekeivé legyenek.” (Jn.1,12)

Ez tehát a nagy újdonság, mellyel Jézus megajándékozza az emberiséget: az istengyermekség hogy a kegyelem által Isten gyermekeivé válhatunk.
De hogyan és kinek adatik meg ez a kegyelem? “Azoknak akik befogadták” és akik a századok során majd befogadják Őt. Hittel és szeretettel kell tehát fogadnunk Jézust, szívünkben azzal a bizonyossággal, hogy Ő a Megváltónk.
Próbáljuk most kicsit mélyebben megérteni, mit is jelent Isten gyermekének lenni.
Elég, ha Jézusra tekintünk, Isten fiára, és az Atyával való kapcsolatára: a “Miatyánk” feltárja, hogyan imádkozott az Atyához. Számára az Atya: “Abba”, vagyis apa, papa, akihez végtelen bizalommal és határtalan szeretettel fordult.
Azonban  Jézus - mivel értünk jött a földre - nem elégedett meg azzal, hogy csupán Ő részesüljön ebben a kiváltságban. Halálával megváltott bennünket és Isten gyermekeivé tett testvéreivé fogadott, s a Szentlélek által lehetőséget adott, hogy belépjünk a Szentháromság életébe. Így mi is ugyanazokkal a szavakkal fordulhatunk az Atyához, mint Jézus: “Abba, Atya!” (Mk 14,36 Róm 8,15). Papának, apukának szólíthatjuk őt: mindig biztosak lehetünk oltalmában és teljes biztonsággal ráhagyatkozhatunk szeretetére. Ő isteni vigaszt nyújt, erőt ad és fellobbantja bennünk a tüzet, mely annak szívében ég, aki biztos benne, hogy valaki szereti. 

“Ám azoknak, akik befogadták, hatalmat adott, hogy Isten gyermekeivé legyenek.”

A keresztség és az abból fakadó kegyelmi élet tesz bennünket eggyé Krisztussal, a Fiúval, 
akiben mi is Isten fiaivá leszünk.
Az evangélium e mondatának utolsó szava rávilágít arra is, hogy az istengyermekség - melyre nap nap után törekednünk kell - mennyire dinamikus dolog. Azt mondja ugyanis, hogy az emberek váljanak Isten gyermekeivé.
S akkor leszünk egyre inkább Isten gyermekei, ha ajándékának viszonzásaként éljük akaratát, amely a szeretet - az Isten és a felebarát iránti szeretet - parancsában foglalható össze.
Befogadni Jézust, azt jelenti: felismerni Őt minden testvérünkben. S ha szeretetünkben felfedezik az Atya határtalan szeretetének egy sugarát, egy szikráját, ők is rátalálhatnak Krisztusra és hinni fognak benne.

“Ám azoknak, akik befogadták, hatalmat adott, hogy Isten gyermekeivé legyenek.”

Ebben a hónapban, amikor különösképpen Jézus születésére emlékezünk, törekedjünk egymás kölcsönös befogadására, magát Krisztust látva és szolgálva testvéreinkben. 
Akkor köztünk és az Atya között is létrejön majd a szeretet kölcsönössége, olyan életközösség, amely a Fiút és az Atyát köti össze a Lélekben. És ajkunkról – Jézushoz hasonlóan – újra meg újra ez az imádság fakad majd: Abba, Atya.

                                                                                  Chiara Lubich