Életige                                                                1998. november
                                Az édes iga

"Boldogok, akik szomorúak, mert majd megvigasztalják őket." (Mt 5,4)

"Boldogok, akik szomorúak, mert majd megvigasztalják őket." Talán emlékszel rá, hogy egy nap Jézus a hegyi beszédben - forradalmasítva az emberi gondolkodásmódot - boldogoknak nevezte azokat, akik látszólag egyáltalán nem boldogok: a szegényeket, az üldözötteket, a szelídeket és azokat, akik arra szentelik életüket, hogy békét teremtsenek az emberek között...
Ezzel az igével, amit ma figyelmedbe ajánl, teljesen abszurdnak tűnő dolgot állít: boldogok azok, akik nem boldogok: a szomorúak, az elhagyottak; azok, akik sírnak.
Felmerül benned a kérdés: Hogyan lehet megmagyarázni ezt az állítást?

"Boldogok, akik szomorúak, mert majd megvigasztalják őket."

A Messiás azért jött, hogy beteljesedjék Izaiás próféta jóslata, aki azt jövendölte, hogy eljön az idő, amikor vigaszt találnak mindazok, akik szenvednek: "Az Úr (...) elküldött, hogy megvigasztaljam mind a gyászolókat, (...)" (Iz 61,1-2) Jézus ugyanis tudja, hogy aki szenved, az szerencsés; boldog, mert készségesebb igéjének befogadására, vagyis arra, hogy belépjen az Ő országába. S tudja azt is, hogy a világ szomorúsága általa örömmé változhat.
Amikor megszólítja a szomorúakat, nemcsak azokra gondol, akik rendkívüli fájdalomban élnek, hanem mindenkire, akit valamilyen szenvedés ér: a bajba jutottakra, a katasztrófák áldozataira, a betegekre; azokra, akik elveszítették szeretteiket, anyagi javaikat vagy mások megbecsülését; azokra, akik kiábrándultak vagy akiknek szíve tele van aggodalommal, legyenek bár gyerekek vagy felnőttek, férfiak vagy nők, függetlenül attól, hogy a világ melyik táján élnek és milyen a bőrszínük.
Jézus tehát mindannyiukra gondol: rád is, ha most éppen szenvedsz valami miatt.

"Boldogok, akik szomorúak, mert majd megvigasztalják őket."

"...majd megvigasztalják őket."
A jövő idejű igealakkal Jézus természetesen azokra az időkre utal, amikor Isten a szenvedők - a jól szenvedők - szeméről letöröl majd minden könnyet és "nem lesz többé halál, sem gyász, sem jajgatás, sem vesződség." (Jel 21,4) Mindez, ami Isten Országának eljövetelekor válik majd valósággá, már most reménnyel tölti el az ember szívét és enyhíti a fájdalmat.
Szavaival azonban Jézus nemcsak arra akarja bátorítani a szenvedőket, hogy a jövőbeni jutalom reményében nyugodjanak bele sorsukba. Ő a jelenre is gondol. Hiszen isten Országa - ha töredékesen is - de már jelen van Jézus által, aki a leggyötrelmesebb halál elszenvedése után feltámadt, s ezzel legyőzte a halált.
És jelen van bennünk, keresztényekben is. A Szentháromság lakást vett szívünkben. Így a boldogságot, melyről Jézus beszél, már mostantól fogva megtapasztalhatjuk.

"Boldogok, akik szomorúak, mert majd megvigasztalják őket."

Abban az Országban tehát, melyet Jézus hozott a földre, mindennap vigaszt találhatsz. Természetesen van egy feltétel: az, hogy gyermekként éld meg ezt az Országot, s életedet Jézus törvényeire és akaratára építsd.
Azt mondta, úgy kell fogadnunk a szenvedéseket, ahogy Ő. Azt kéri, hogy vedd fel keresztedet és ne gyűlöld, ne vesd meg; azt akarja, hogy ne utasítsd vissza és ne vonszold. Szeretned kell a keresztet! Helyezd el jól a vállaidon, sőt úgy vidd, mint egy fáklyát vagy zászlót!
Akkor majd megtörténik a csoda: Isten könnyűvé teszi számodra és úgy fogod érezni, hogy képes vagy hordozni, s a könnyek között is tudsz mosolyogni. Erő tölt el, mely nem belőled fakad, hanem Ő ajándékoz meg vele. Megérted, hogy Jézus miért beszél "könnyű teherről és édes igáról"
Lehet, hogy a szenvedés megmarad, de új életerő költözik beléd, mely állhatatossá tesz az élet próbatételeinek viselésében, sőt másoknak is tudsz majd segíteni, hogy leküzdjék a megpróbáltatásokat, és a megváltás eszközét látva bennük úgy fogadják azokat, mint Jézus.

Chiara Lubich