Életige                                                             		   1998. május
Szeress

"A juhaim hallgatnak szavamra, ismerem őket, és ők követnek engem." (Jn 10,27)
E szavakat abból a fontos vitából idéztük, melyet Jézus a jeruzsálemi templom előcsarnokában folytatott ellenfeleivel.
Arról beszélt nekik, hogy senki sem követheti őt és igéjét, ha az Atya nem vonzza; nem hívja erre kegyelmi ajándéka által. (vö. Jn 6,44; 65) Ezt az ajándékot - természetesen - mindenkinek meg akarja adni. Van azonban egy feltétel: nyitottnak kell lennünk, vagyis hallgatva Jézus hangjára készségesen be kell fogadnunk az Igazságot. A jó pásztorról szóló példabeszéd (Jn 10,1-16), melyből életigénket választottuk, világosan beszél erről.
Juhok alatt ugyanis nem azokat értjük, akik egyszerűen hisznek Jézusban, hanem azokat, akik eljutottak a hit teljességére és rendkívüli nyitottságot tanúsítanak Jézus iránt; azokat, akiket Jézus meghívott, hogy mély, bensőséges közösségre lépjenek vele egymás megismerése és a kölcsönös ajándékozás által.
Ezek az emberek "hallgatnak Jézus szavára"; megtanulták felismerni hangját. Egyre jobban ráhangolódnak gondolataira, érzéseire, tanítására. Kialakult bennük egy természetfeletti képesség, a megkülönböztetés képessége, melynek segítségével azonnal felismerik, ha egy gondolkodásmód, egy életstílus összhangban van Jézus tanításával (s akkor elfogadják) vagy pedig ellentétben áll azzal (s akkor visszautasítják).
Ám "Jézus is felismeri övéit", ahogy a pásztor a juhait. Tudja, hogy hozzá tartoznak, ezért különös szeretettel szereti őket; olyan békét, olyan örömöt ajándékoz nekik, amilyet csak Ő adhat, s amit senki sem vehet el tőlük.
"Követik tehát Jézust", amint "a juhok követik pásztorukat", azaz életre váltják tanítását, mely immár a leghétköznapibb, legtermészetesebb számukra. Igy a nehéz feladatok is könnyűvé válnak.

"A juhaim hallgatnak szavamra, ismerem őket, és ők követnek engem."
Ezeket a szavakat Jézus - ahogy már mondtuk - nem csupán a kiválasztottak szűk köréhez intézi, hanem mindazokhoz, akik tanítványai akarnak lenni.
Ahhoz azonban, hogy ez megvalósuljon, nem elégedhetünk meg a keresztény élet bizonyos szintjével, hiszen az a hivatásunk, hogy a kegyelem segítségével igazi, bensőséges, személyes barátságot építsünk Jézussal. Ő azt akarja, hogy vele való kapcsolatunk annyira erős legyen, hogy többé semmi se szakítson el tőle, bármi történjék is. Azt szeretné, ha olyan emberekké válnánk, akik nem bizonytalanodnak el; akiket nem befolyásol a sokféle vélemény és az új tanok szele; akik nem esnek a kísértések csapdájába, hanem szilárdak, rendíthetetlenek, mert megízlelték, megtapasztalták, hogy Jézus az Igazság, az öröm és az Élet. Akkor valóban kereszténynek fogjuk érezni magunkat, akik képesek tanúságot tenni róla a világ előtt. Igy Jézus egy kicsit jobban bízhatna bennünk.
Hogyan érhetjük ezt el?
Úgy, hogy növekszik bennünk a korábban már említett nyitottság Jézus felé, főleg azáltal, hogy elkötelezzük magunkat igéjének élésére, s nem feledkezünk meg az imáról és az ige mélységeinek tanulmányozásáról sem. Minden nap, minden pillanatban törekedjünk arra is, hogy az Ő hangjának hullámhosszán legyünk, mely szüntelenül szól szívünk mélyén.
Semmi kétség, hogy Jézus hangja mindig ezt mondja nekünk, amikor felebarátainkkal találkozunk: szeress. Ez az tehát, amit a következő napokban megpróbálunk életre váltani.
Chiara Lubich