ÉLETIGE                                                      1998. április

                   A legnagyobb erőforrás

"Imádkozzatok, hogy kísértésbe ne essetek!" (Lk 22,46)

Az Olajfák hegyén, azon a drámai éjszakán Jézus arra biztatja övéit, hogy imádkozzanak. Szavait, melyeket kétszer is megismétel, szomorúság hatja át: "Imádkozzatok, hogy kísértésbe ne essetek!"
Az evangéliumnak ez a szakasza - ahogy Jézus egész élete és tanítása - meghívás az imára, mely nélkülözhetetlen lételem minden ember számára.
Mivel Isten képmására teremtettünk, megvan a lehetőségünk arra, hogy kapcsolatot teremtsünk, közösségre lépjünk Vele. A legkülönbözőbb vallások hívei is teljesen egyetértenek ezzel a gondolattal, s ennek megfelelően cselekednek.
Gandhi azt mondta, hogy a léleknek nagyobb szüksége van az imára, mint a testnek a táplálékra, mert a test képes bőjtölni, a lélek viszont nem.
A keresztény imának azonban van egy sajátossága.
Jézus, amikor imádkozott, Atyjának nevezte Istent, s arra tanított minket is, hogy Abbának, Atyának, papának, apunak, apukánknak szólítsuk Őt, és legyünk biztosak gondoskodásában; vakon hagyatkozzunk szeretetére olyan hittel és lángolással, mely képessé tesz bennünket arra, hogy bármilyen élethelyzettel szembe tudjunk nézni. 

"Imádkozzatok, hogy kísértésbe ne essetek!"

E szavak a Miatyánk "ne vigy minket kísértésbe" sorát idézik fel bennünk, melynek a legújabb exegézis szerint inkább ez a jelentése: "add, hogy ne essünk kísértésbe";vagyis éppen azt a szót kellene használnunk, amit Lukács szerint Jézus is használt az Olajfák hegyén.
Miért kéri Jézus ennyire nyomatékosan, hogy imádkozzunk? Mert ismeri az emberi természetet és tudja: "a test gyengesége" miatt megvan a veszélye annak, hogy az ember enged a kísértésnek.
A világ forgatagában élünk; bármerre nézünk, mindenütt találunk valami olyat, ami ellentétben áll Krisztussal, az Ő mentalitásával. Az egész világot áthatja a konzumizmus, a hedonizmus, a materializmus, az elvilágiasodás szelleme.
Hogyan védekezzünk a csábítások ellen, melyek könnyen tőrbe csalhatnak, elbátortalaníthatnak bennünket?
Jézus a legbiztosabb eszközt ajánlja nekünk: az imát. Tudja azonban, hogy egy ilyen világban egyedül nehezen lennénk képesek helytállni, ezért Ő maga siet segítségünkre. Hogyan?
Arra buzdít, hogy együtt, az Ő nevében, az Ő szeretetében egyesülve imádkozzunk, mert akkor Ő él majd közöttünk, hiszen megígérte: "Ahol ketten vagy hárman összegyűlnek az én nevemben, ott vagyok közöttük." (Mt 18,20) És ez a jelenlét lesz legnagyobb erőforrásunk az élet próbatételei idején: "Nagy erő fakad abból, ha egyek vagyunk...., ugyanis ha egységben vagyunk együtt, növekszik a szeretet; ha pedig növekszik a szeretet, szükségképpen erősebb lesz közöttünk Isten valósága."

"Imádkozzatok, hogy kísértésbe ne essetek!"

Az istenember aggodalmát fejezi ki ez a biztatás, aki szenvedésének előestéjét éli; aki meg szeretné kímélni tanítványait a kimondhatatlan fájdalmaktól és a kemény harcoktól.
Ha tehát be akarjuk fogadni, magunkévá akarjuk tenni ezeket a szavakat, akkor - gyöngeségünk tudatában, mégis teljes bizalommal - Jézushoz hasonlóan nekünk is az Atyához kell fordulnunk, akár egyéni, akár közös imáról van szó, amelyben Jézus jelen van közöttünk.

Chiara Lubich