Életige

1993. október

Jézus folytonosan szól hozzánk
Isten tőlünk hallott igéjét nem emberi tanításként fogadtátok, hanem Isten igéjeként, amely bennetek, hívőkben munkálkodik. /1 Tessz. 2,13/
Szent Pál tesszalonikiekhez írt első levelében olvashatjuk e sorokat. A levél bevezető része, ahonnan ezeket a szavakat választottuk, tele van a dicsőítés, a hála és az öröm kifejezéseivel: dicsőíti Isten azokért a kegyelmekért, melyekkel elhalmozta a tesszalonikieket, s kifejezi az abból fakadó örömöt is, ahogy a hívek válaszoltak ezekre a kegyelmekre.
A kegyelem gyümölcsei közül az apostol főleg kettőt emel ki.
Isten tőlünk hallott igéjét nem emberi tanításként fogadtátok, hanem Isten igéjeként, amely bennetek, hívőkben munkálkodik.
Először is a tesszalonikiek nem emberi tanításként fogadták Szent Pál szavait, hanem Isten Igéjeként. Egyértelmű utalás történik itt arra a természetfeletti fényre, mely által Isten az apostol tanításán keresztül teljes fényében ragyogtatta fel igazságát és üdvözítő szeretetét a tesszaloniki hívek szívében.
De az apostol világosan utal arra a nyitottságra és készségre is, mellyel a tesszalonikiek fogadták az Evangéliumot. /1,3; 2,2/
Isten az alázatosoknak nyilatkoztatja ki magát; azoknak, akik nem saját talentumaikban, természetes képességeikhez bíznak. Ők ugyanis nem az emberi eszköz tulajdonságainak függvényében fogadják be Isten szavát; nem az apostoli szolgálat minőségét nézik, melyre Istennek szüksége van ahhoz, hogy közölje Igéjét.
Isten tőlünk hallott igéjét nem emberi tanításként fogadtátok, hanem Isten igéjeként, amely bennetek, hívőkben munkálkodik.
A hit ajándéka azután nem maradt hatástalan a tesszalonikiekben! Szent Pál és az Úr követőivé váltak /1,6/; tanúságtevői és mintaképei lettek a Krisztusban gyökerező új életnek, melyről Macedóniában és Ahájában is beszéltek az emberek. /1,7/
A hitnek így egy másik aspektusa, ellenállhatatlan dinamizmusa is előtérbe kerül. Miközben elvezet bennünket Isten Igéjének legmélyebb értelméhez, átjár minket a fény, felráz és arra ösztönöz bennünket, hogy megtestesítsük életünkben.
Isten tőlünk hallott igéjét nem emberi tanításként fogadtátok, hanem Isten igéjeként, amely bennetek, hívőkben munkálkodik.
Hogyan fogjuk tehát élni az e havi Igét? Jézus az Egyházon, a mai apostolain, sokféle eszközt és alkalmat felhasználva velünk is szüntelenül közli Evangéliumát és magyarázza azt.
De vajon miképpen válaszolhatunk a fénynek e túláradó gazdagságára?
Talán nem az az igazság, hogy néha csupán emberi tanításként fogjuk fel az Egyház tanítását, s kényelmünknek, a közfelfogásnak és a divatos filozófiáknak megfelelően értelmezzük azt? Így az Egyház tanítása fény nélküli és erőtlen marad számunkra.
Azonban kijavíthatjuk ezt a torz tendenciát. Vegyük fel azt a magatartást, melyre Szent Pál hív bennünket: vagyis úgy fogadjuk a tanítást, mint Isten Igéjét. Tartsuk mindig szem előtt, hogy az Egyházban Jézus van jelen, aki folytonosan szól hozzánk és vezet minket. Csak így tudja majd az Ige a megújulásnak azokat a gyümölcseit teremni bennünk, melyekért Jézus a földre jött