ÉLETIGE

1993. ÁPRILIS

Tettekben megnyilvánuló egység
A hívek mind összetartottak, és mindenük közös volt. (Ap.Csel. 2,44)
Ebben a fejezetben az Apostolok Cselekedeteinek szerzője, Lukács evangélista összefoglalóan és egy kicsit idealizálva írja le nekünk a jeruzsálemi őskeresztény közösség életét. A keresztényeket úgy mutatja be, mintha azok mindig együtt lennének, egy helyen laknának.
Szent Lukácsnál azonban az együttlét szó sokkal mélyebb valóságot takar, mint a pusztán fizikai együttlét: az Egyház egységét akarja kifejezni vele, mely a Szentlélek működésének eredményeként jött létre. A hit és a keresztség révén a Szentlélek minden hívőt egy szívvé és egy lélekké forraszt Krisztusban. Ez az egység a testvéri közösségben jut kifejezésre, melynek legkézzelfoghatóbb jele az anyagi javak közösbe tétele.
A hívek mind összetartottak, és mindenük közös volt.
Minthogy néhány keresztény eladta földjét, és árát a közösség rendelkezésére bocsátotta, Szent Lukács megragadja az alkalmat, hogy arról az alapszabályról szóljon, melynek minden keresztény közösséget inspirálnia kellene: a vagyonközösségről. A jeruzsálemi közösséget konkrét modellként állítja minden közösség elé, mely a történelem során meg fog születni.
A hívek mind összetartottak, és mindenük közös volt.
Itt úgy tűnik, hogy a vagyonközösség élése ki-ki szabad elhatározására van bízva.
A keresztény továbbra is tulajdonosa marad saját javainak. Ugyanakkor, ha ez nem is kötelező érvényű, javaink megosztása azokkal, akik szükséget szenvednek, logikus és spontán következménye annak, hogy egyetlen testhez, Krisztus testéhez tartozunk. Így nyilvánul meg a keresztény hit és szeretet erejének teljessége. A jeruzsálemi közösség látható tanúságtétel az új világ építésének lehetőségéről. Mintája, kezdete annak a próféták által meghirdetett és Jézussal kezdetét vevő ideális társadalomnak, melyet a tagjai között kialakult hiteles testvériség jellemez, s melyen az egyetlen Atya tekintete nyugszik.
A hívek mind összetartottak, és mindenük közös volt.
Hogyan fogjuk tehát élni az e havi Igét? Ez az Ige az egység alapvető fontosságára akarja felhívni a figyelmünket. Azt mondja el nekünk, hogy közösségeink belső egységének nem szabad csupán jószándékká redukálódnia, hanem láthatónak kell lennie, és tettekben kell megnyilvánulnia. S hogy valóban ilyen legyen, ahhoz folyamatosan merítenünk kell azokból a forrásokból, melyeket Jézus ajánl: imádkozzunk együtt, hatoljunk az Ige mélyére lelkipásztoraink irányításával, segítsük egymást az Ige életté váltásában, táplálkozzunk Jézus szeretetéből a szentségek által.
Az egység főleg a testvéri szeretet, a kölcsönös segítségnyújtás, lelki és anyagi javaink megosztása révén növekszik. Hiszen a szeretet sajátossága az, hogy be akar tölteni minden űrt, és meg akar szüntetni mindenféle természetű szintkülönbséget, így a gazdaságit is. A fölösleg lesz az, melynek odaajándékozására Jézus lehetőségeink szerint meghív bennünket, mely vissza fogja állítani a testvérek közti egyenlőséget. S pontosan a Szentlélek által megvilágosított szeretetünk lesz az, mely megmutatja ennek mértékét.
Az így megélt egység folyamatos frissességet, teljességet ad keresztény életünknek, s közösségeink ellenállhatatlan erővel vonzanak majd Krisztushoz sokakat, akik nem ismerik Őt, vagy távol élnek Tőle.
Chiara Lubich